Trageți!
Mai repede!
Bun, treceți în formație!
Foc de voie!
Năvăliți în cetate! Haideți!
Dau răsplată celui ce-mi aduce capul generalului!
- Capul lui e al meu! - Așteaptă!
E Bazuso!
Bazuso, cel ce-a ucis 30 de oameni dintr-odată?
Cel care-a pus ursul la pământ?
Ce-ați pățit? Îndrăzniți, dacă vreți să rămâneți fără cap!
Ce mai așteptați? Doborâți-l și umpleți-vă de glorie!
- Du-te tu! - Nu, tu!
E peste puterile mele.
Mercenarii ăștia netrebnici!
Da... Li s-au strâmtat coaiele cât aluna!
Auziți? Secerați-i fără milă!
Scobiți-le ochii și faceți-le mațele să le-atârne!
Apoi dați-i mâncare la porci!
- Cine-i ăla? - E doar un puști!
- Cui i se supune? - Ia uite ce spangă are.
- Se împăunează numai... - Va sfârși cu capul retezat.
Nimeni nu se poate pune cu Bazuso...
- Zece parale. - Cum?
Prețul pentru uciderea dihaniei de fier.
Suntem mercenari. Noi nu trăim din onoare, cum fac cavalerii.
Cum îndrăznești să-l insulți pe Bazuso...
De te vei dovedi în stare... Prea bine.
Dacă-l ucizi precum spui, atunci șapte bani de argint vei avea dimineață.
Calic mai ești... Fie și-așa.
Ai să te căiești, băiete.
Chiar te grăbești să-ți riști viața pentru șapte bani de argint?
Cât e de iute!
Uite! Îl silește pe Bazuso să dea-napoi!
Cum se poate? Nu l-am mai văzut dând înapoi.
Cine-i ăsta, oare?
Bun! Ai arătat ce poți, băiete!
Strunește-ți sabia! Îndemânarea ta trebuie că e-nsoțită și de milă...
Bazuso a căzut...
Acuma! Curajul dușmanului s-a clătinat! Atacați!
Se pare că avem unul destoinic pe-acilea. Mă-ntreb din ceata cui o fi.
Nu-i vremea de adus osanale. Tocmai ne-a furat toată gloria!
E vina tăntălăului nostru de general. Nu a noastră.
Auzi, Griffith? Care crezi că-i mai tare dintre voi doi?
Nu fi nerod, Corkus. Nimeni nu-i pe măsura tăriei lui Griffith.
B E R S E R K
EPOCA DE AUR, ARCUL I: OUL REGELUI
Traducerea: Reef
Bun, următorul!
Iată plata pentru cele două luni și iată și răsplata pentru Bazuso.
Auzi, n-ai vrea să te mai gândești și să rămâi în slujba mea?
Îți întreiesc leafa.
Diacul zice că ai putea deveni chiar cavaler cândva.
Ăsta-i visul de boierire al tuturor mercenarilor ca noi.
"Visul"? Poți mânca vise?
Așteaptă!
Îți ofer și rang și bani! Ce-ai vrea mai mult de-atât?
Nu mă posezi. Nimeni nu mă poate lega cu nimic.
Cine-i următorul?
Tâlhari, deci...
Iată-l, atacați!
Fir-ar! Acu', chiar c-ai pus-o!
Ticălosul ăsta chiar se pricepe!
- Ia uitați, mătură pe jos cu ei. - Și noi ce facem?
L-a-nspăimântat pe Corkus ca toți dracii!
Să fim cinstiți, tipul e chiar mai bun decât credeam.
Aha, izbânda lui asupra lui Bazuso n-a fost din prost-noroc.
Și acum, ce?
- Le-am spus eu. - Du-te, Casca.
De ce? Doar a fost ideea lui Corkus!
Bun, fie.
- Atacă-l! - De ce eu? A fost ideea ta cretină!
- Măi, să fie! - Întoarce-te, dobitocule! Nu!
- Dați-vă toți înapoi! - Mersi!
Sabia aia-i uriașă...!
- O femeie? - Ia de-aici!
- Casca noastră dă-napoi! - Nu pot să cred!
Sunt terminată!
Griffith! Ai grijă! Ăsta-i mai puternic decât pare!
- Griffith... - Iaca, ți-a sunat și ție ceasul.
Fă-o, Griffith!
Vrei să-ți vâri sabia-n teacă?
Deci, nu.
Prea iute...
Futu-i...
Maică-măiculiță... Doar dintr-o lovitură!
Gri... ffith...
Hei! Ce se petrece aici?
Unde sunt? Tu de ce ești aici?
Trebuia să te fi omorât Griffith atunci când a avut ocazia!
Tu...
Asta-i pentru calul meu!
Futu-i... Ți-arăt eu, cățea...
- Șah! - Ce?
Ar trebui să-i mulțumești Cascăi.
Ai pierdut mult sânge și te-au cuprins fiorii morții,
așa că s-a întins lângă tine să-ți țină de cald vreme de două zile și două nopți.
Ce?
Griffith i-a spus s-o facă.
A zis că-i datoria femeii să-i țină bărbatului de cald.
Mai să mă tai, Judeau!
- Scuze, scuze! - Deci, te-ai trezit până la urmă.
Bună dimineața, Griffith.
Eu sunt șeful pe-aici, Griffith. Pe tine cum te cheamă?
Guts ("Îndrăzneală").
O sabie impresionantă.
Eu n-aș putea s-o mânuiesc.
Facem câțiva pași?
'Neața, Griffith!
Domnule...
Domnule...!
Tare mai ești simpatizat.
Ia uite...
Miroase grozav!
Ticălosul ăla... S-a ridicat deja din morți?
Griffith?
Nu sunt obișnuit cu așa ceva! Cine sunteți voi?
Suntem Tovărășia Șoimului.
- Ai auzit vreodată de noi? - Da.
Se zice că numai cu Șoimii n-ai vrea să dai piept într-o luptă.
Ne-ați dat tare de furcă în timpul ultimului asediu.
Deci... voi sunteți Șoimii.
Exact! Suntem Tovărășia Șoimului.
- Frumoasă priveliște, nu? - Spune-mi: de ce?
De ce nu mi-ai străpuns inima acolo?
M-ai fi putut ucide cu ușurință.
Fiindcă am știut că te vreau din clipa în care te-am văzut, Guts.
Adică într-acolo îți stau interesele?
Ți-am văzut duelul cu Bazuso. Ai fost splendid.
A fost cam la limită, totuși.
Dacă nu îi crăpa securea...
Creierii tăi ar fi fost cei împrăștiați prin țărână.
Probabil.
Ești un suflet onest.
Judecând după felul în care lupți,
vrei să pui la-ncercare faptul că ești viu cu adevărat.
Îmi părea ca și când te-arunci de bună-voie în brațele morții
pentru a căuta temei al existenței și a te smulge apoi, din răsputeri.
Asta am simțit eu.
Te găsesc fascinant.
De-aia vreau să ni te alături.
- Și dacă refuz? - Ai refuza?
Absolut! Nu-mi vorbi ca și când le-ai ști tu pe toate...
Nu te purta ca un prieten, de vreme ce m-ai înjunghiat!
S-o rezolvăm cu săbiile! De câștig eu, îți fac o gaură în piept mare cât a mea.
Iar de câștig eu?
Mă poți face fie ostașul, fie târfa ta. Nu-mi pasă.
Prea-bine.
Îmi cam place să rezolv lucrurile cu forța.
- Griffith! - Nu te băga, Casca.
- Dar... - Voi obține ceea ce vreau.
Nu mai suport purtarea asta încrezută!
- Hei, uitați! - Ticălosul ăla nu se mai învață minte!
Nu vă băgați! Din ordinul lui Griffith!
Am putea amâna asta.
- Măcar până te vindeci deplin. - Mai taci!
- Griffith! - Trișează!
Îmi place cum lupți, prietene. Și cât de departe ai merge.
Dar acum nu-ți poți folosi sabia.
- Dacă ai vrea, ai putea ceda. - Vorbești prea mult.
Hai să-ți arăt cum să-ți folosești gura aia în luptă!
Griffith!
Cum îți place gustul propriului sânge? Nu ți-a mai stâlcit nimeni fețișoara?
Scuze că văd și lacheii tăi asta. Dar ești terminat!
- Așa! Bravo! - A câștigat!
Te-ai descurcat bine.
Dar mă tem că lupta s-a încheiat. Te vei supune?
Sau preferi să rămâi cu umărul desprins din loc?
Alege.
Ticălosule!
- Bravo! - Așa-ți trebuiește!
De acum, îmi aparții mie.
Griffith n-a mai spus asta niciodată. N-a mai spus asta nimănui până acum!
Deci acum fac și eu parte din Tovărășia Șoimului, nu?
Guts, voi avea nevoie de ajutorul tău.
Pentru ceva ce prețuiesc eu cel mai mult.
Voi avea propriul meu regat.
Și eu voi hotărî când vei muri până la urmă, Guts.
Trei ani mai târziu
Păstrați formația! Arătați câinilor lui Tudor mândria Pământului de Mijloc!
Nu-i lăsați să scape! Ucideți tot ce mișcă!
Cavaleria Oilor Negre Lănci de Fier ne fac serioase stricăciuni.
Vă implor, Maiestate.
Punctul ăsta de comandă va fi în curând în pericol.
Cine ne poate scăpa?
Cine poate opri marșul diavolilor negri ai lui Tudor...
Atacați!
Cavaleria Oilor Negre Lănci de Fier va lua capul regelui Pământului de Mijloc!
Neghiobul! Un singur călăreț împotriva noastră?
Prea bine! Îl voi zdrobi sub copitele calului!
Incredibil! Generalul Gien a fost retezat dintr-o singură lovitură!
E doar un singur ostaș! Înconjurați-l!
Dar, Domnule...
Un atac din coasta noastră?
Să fie...
Tovărășia Șoimului!
"Secerătorii câmpului de luptă"!
Cum de sunt în slujba Pământului de Mijloc?
Oastea lui Tudor se retrage.
Absurd! Soarta unei lupte nu poate fi întoarsă de un singur mercenar.
- Șoimii ăștia... Așa de tari să fie? - Sunt! Au dovedit că-și merită leafa.
Au profitat numai de elementul-surpriză! Nu le da prea multă importanță.
Nu poți tăgădui că au biruit neînfrântele Oi Negre.
Atacul lor în rafale a fost desăvârșit. Au prevăzut mișcările dușmanului. Grozav!
- Spune-mi, cine-i căpetenia lor? - Griffith, Maiestatea Voastră.
Griffith...
Guts!
Ai fost incredibil, Guts!
Frumos lucrat, deși nițel cam nesocotit...
Iertare. N-ar fi trebuit să dau pinteni de unul singur.
De parcă ar trebui să-l iertăm...
Ție nu-ți stă-n fire să-ți ceri iertare, dle comandant!
Ziua s-a încheiat cu victoria Șoimilor. Trebuie să o sărbătorim.
- Da, haideți! - Să bem cu toții!
- Femei! Aduceți ceva femei! - În seara asta mă fac praf!
- Exact! Veniți după mine! - De când ești tu șeful, Corkus?
Guts e cel care ne-a adus victoria. Să păstrăm obiceiul!
Guts. Trebuie să discutăm. Vrei să vii cu mine, "dle căpitan"?
Ce-ai încercat să demonstrezi acolo?
- Ce vrei să spui? - Nu face pe prostul.
Misiunea ta era să distragi inamicul, nimic mai mult.
Dar tu ai luat-o înaintea tovarășilor tăi și ai dat iama în frontul lor singur.
Asta poate că iese bine uneori...
Dar egoul tău ar putea pune într-o bună zi în pericol întreaga Tovărășie!
Nu-ți uita locul!
Îmi cer iertare. Nu se va mai întâmpla.
Mereu spui așa. Doar făgăduințe deșarte!
Nu te-ai schimbat câtuși de puțin în acești trei ultimi ani.
Tot ce vrei e să-ți rotești sabia aia pe câmpul de luptă!
Nu-ți pasă defel de viețile celor pe care îi conduci! Ești doar un câine turbat!
Te înșeli! Nu mai sunt cel ce-am fost!
- Și îmi pasă de Șoimi, îmi pasă! - Potoliți-vă, amândoi.
Griffith!
Îl muștruluiesc eu.
Ești mult prea blând cu el.
- Voi doi tare nu vă mai plăceți. - Nu din vina mea! Ea mă tot atacă.
Da, poate, dar au trecut trei ani de-acum.
- Cădeți odată la pace. - Trei ani, zici?
Da. Trei ani de la duelul nostru, Guts.
Mi-a plăcut bătaia aia. Așa ar trebui să fie toate luptele.
Păi, să mergem. O grămadă de oameni beau în cinstea ta astă-seară.
Griffith...
Îmi cer iertare... Pentru bătălia de azi.
Când și cum lupți, o faci pentru mine. Fiindcă îmi aparții.
- Ați auzit de unul, "Griffith"? - Da. O treabă într-adevăr alarmantă.
E drept că, de când am angajat Tovărășia Șoimului, am fost de neînvins.
Sunt, totuși, mercenari. Loialitatea lor e mereu de vânzare.
Pe timp de pace, ei nu-s mai breji ca tâlharii de rând.
A le lăuda numele până la cer este o idee neghioabă.
Foarte. Locul lor e în cloacă!
De nu-i strunești cum trebuie, te și trezești că-ți fac ponoase.
Dar dacă nu-i tocmeam, Tudor ne dădea foc până la temelii.
Drept. Și-apoi, înțeleg bunăvoința Maiestății Sale în această pricină.
- Poate că da, însă... - Doar nu vorbești serios!
Poate că da, însă a ridica un mojic în rândul nobililor nu se face.
Maiestatea Sa are idei prea ciudate.
Am înțeles că Tovărășiei Șoimului i s-a dat onoarea de a conduce ultima bătălie.
Cum? Dar cum rămâne cu Contele Julius și Cavalerii săi ai Dragonului Alb?
Eliberați din post, închipuie-ți!
Fiindcă au cerut o răsplată prea mare atunci când Tudor l-a luat prizonier.
Ați uitat, oare? O recompensă exorbitantă.
Domnule, contele inamic a murit pe câmpul de luptă.
Plutonul lui Guts e acum înăuntru, vânând pe cei rămași.
De ce le ia atât de mult?
Cetatea asta n-ar trebui să-i pună probleme "căpitanului Guts".
- De ce nu mi-ai raportat mai devreme? - Păi, vezi...
Cineva spunea că e o mare bogăție înăuntru.
Dar apoi au început țipetele. Și nu s-a mai întors nimeni...
Sunt oamenii mei! Dă-mi drumul, Gaston!
Dle căpitan, măcar lasă-mă să cer ajutor de la Griffith!
Fă asta și te ucid.
- Te rog, dle comandant! - Nu mă urmați!
Ce s-o fi întâmplat cu leșurile astea?
Oare ce creatură...
- "Zodd Nosferatu"? - Da.
Se zvonește că luptă uneori prin unele bătălii.
Vorbești de legendarul războinic Zodd?
Se spune că numărul celor pe care i-a ucis ar putea popula o-ntreagă țară.
Zodd nu e temut doar pentru că e puternic.
Faptele lui se amintesc în cântece de două sute de ani de-acum.
Două sute de ani...?
Iată motivul pentru care îl supranumesc "Nosferatu".
Atât de tare... Prea tare!
Ești vrednic de laudă, băiete.
În adevăr, rar se-ntâmplă să schimb lovituri cu cineva atât de mult timp.
Înțeleg.
Măcar arta noastră e deopotrivă.
Interesant... Nicicând nu mi-a mai țintit careva paloșul.
Ești primul om care-și împlântă atât de adânc lama în carnea mea.
Sunt încântat...
De-asta am trăit toți acești trei sute de ani,
numai pentru a întâlni pe cineva ca tine!
Cu neputință...
Astfel de monștri n-ar trebui să existe!
Luptă cu mine! Nu mă dezamăgi!
Asta-i măsura puterii tale?
Poate... Pentru un om, a fost deja uluitoare.
Ăla-i Zodd?
Concentrați-vă! Al doilea rând!
Trageți!
Simțiți-mi urgia! Cine-ndrăznește să-mi întineze lupta?
Fugiți! Fugiți!
Casca! Tu conduci retragerea!
Griffith, ce ai de gând?
- Guts! - Neghiobule... De ce-ai venit?
Fă-ți plângerile auzite după ce scăpăm de monstru.
Luptă-te cu mine!
Luptă până ce mădularele-ți vor decora zidurile astea!
Griffith!
Te poți mișca?
- Suntem morți, dacă nu pot. - Atunci tu o iei la stânga. Acum!
Guts! Trebuie să fugim acum!
Griffith!
Ce noroc să întâlnesc doi bărbați ce mă pot răni în aceeași zi,
și ce păcat să-i pierd pe amândoi atât de curând, după.
Oprește-te! Să nu-ndrăznești...
Să-l atingi!
Cu bine, omule. Ia-ți ultima gură de aer!
Cu neputință! Oul Regelui...
Un om ca acesta să poarte Behelitul Purpuriu?
Înțeleg... Vă înțeleg șiretlicul.
Omule, îți las acest sfat. Ba, o prorocire.
De crezi că acest om îți este un prieten adevărat, ori de-l vezi ca pe-un frate,
cunoaște că atunci când ambițiile acestuia fărâme se vor face,
moartea va pogorî peste tine, o moarte căreia nu-i vei putea scăpa!
- Ce naiba-i aia? - Un demon?
Ce draci...?
Ce tot spunea... "Un prieten adevărat"? Și despre moartea mea...?
- N-are niciun înțeles. Ce tot spunea? - Vorbește-mi, Griffith!
- Griffith, ești bine? - Țineți-l la distanță!
E vina ta că l-ai pus în primejdie și aproape a murit!
Din cauza ta!
Nu te-ai schimbat câtuși de puțin în acești trei ultimi ani.
Ești doar un câine turbat!
E vina ta că l-ai pus în primejdie și aproape a murit!
- Din cauza ta! - Futu-i!
- Mă scoate din minți! Ce cățea! - Tu ești ăla nervos...
Și când te gândești că tu ai luat-o mai rău ca mine...
Aș putea să jur că ești făcut din piatră, Guts.
"Zodd Nosferatu"?
Monștri din aceia n-ar trebui să existe. Cel puțin, nu în lumea asta.
Poate, dar pe de altă parte,
e dovada că există ceva dincolo de înțelegerea omenească a acestei lumi.
Ceva gen "Dumnezeu"?
Nu ți s-a părut că aduce mai mult a diavol?
E oare vreo diferență?
Ceea ce-mi aduce aminte. Din cauza chestiei pe care o porți la gât.
Zodd Nosferatu a șters-o imediat după ce a văzut chestia aia.
Ce este, până la urmă?
Un behelit.
De fapt, l-am primit de la o bătrână ghicitoare pe când eram un mic copil.
Mi-a spus: "Cel ce îl deține e sortit a stăpâni lumea,"
"dar în schimbul cărnii și sângelui său, firește".
Să stăpânească lumea, zici?
Ar trebui să fii mai precaut. Chestia aia e înfricoșătoare.
Frumos, nu?
Fir-ar, Griffith, tu nu te vei schimba niciodată, nu-i așa?
Eu nu mă voi schimba, niciodată.
Spune-mi ceva.
Dacă sunt doar un ostaș de-ai tăi, de ce ți-ai risca viața pentru mine?
Niciun motiv anume.
Trebuie să îți dau un motiv ori de câte ori mă pun în calea răului pentru tine?
Nu, doar că...
- Văd că vă vindecați așa cum trebuie. - Maiestate.
Îngenunchează, Guts.
Arată respect Regelui tău! Îngenunchează!
Lăsați formalitățile. Ridicați-vă.
Sunt mereu mândru când îi purtați pe Șoimi spre o nouă victorie.
Sunteți prea bun.
Maiestate, nu vă adresați unora atât de curând-veniți alături de noi.
Mă voi adresa cui oi pofti.
Drept s-o spun, mulți pe la Curte sunt nemulțumiți
de efectul pe care îl au oamenii de rând asupra prestigiului armatei.
Totuși, nici prestigiul, nici statutul social nu ne aduc victorii în războaie.
Deci mă bizuiesc pe oameni excepționali și nu pe generali legați prin tradiție.
Vă sunt prea recunoscător, Maiestate. Recunoștința mea cea mai sinceră.
Cine e domnița de colo?
E fiica mea, Charlotte.
Ea spune că e înfricoșată de războinici în zale și doar arar părăsește palatul.
Charlotte, alătură-te nouă, rogu-te.
Fiind singura mea fiică, mă tem că voi fi răsfățat-o.
Scuz-o, te rog, Conte Griffith.
Bine, haide-acum, dragă Charlotte.
Ești teafără, Domnița mea?
Iertare, dar fii mai cu băgare de seamă, prințesă Charlotte.
Voi fi...
Cum îndrăznești să atingi prințesa?
Ia ascultă, moșule...
Vă rog să-mi iertați apucăturile, Excelența voastră, Julius.
Așa mai merge.
Vino, prințesă. Să nu-l facem pe tatăl tău să aștepte.
Da, vin, unchiule!
De ce trebuie să pierdem vremea urmărind jocurile stupide ale nobililor?
E ridicol.
N-avem de ales, asta-i sarcina noastră acum.
Și apoi, e mai lesne decât a lupta pe câmpul de bătălie.
Fără săgeți rătăcite, fără capete despicate... Nu-i prea rău!
Tot pe câmp aș prefera să fiu, învârtind chestia asta.
Lepădătură însetată de sânge!
- Iar începi, Corkus... - Gura!
Nu știi că a sluji ca însoțitori de vânătoare
e o cinste dată numai celor mai sus-puși cavaleri?
Prin câte teatre de război a trebuit să trecem pentru a ajunge aici...?
- Deci: Cum îndrăznești să vorbești așa? - Corkus, încetează!
Chiar așa mult îți place ție să-ți riști viața? N-ai decât, dar fă-o tu singur.
După cum se spune, "e nevoie de toate felurile".
Domnia voastră...
Îți displace vânătoarea?
Spune-mi ceva, Domnul meu.
De ce le place atât de mult bărbaților vărsarea de sânge?
Și vânătoarea și războiul sunt...
Ține-o așa, apoi așeaz-o ușurel...
- Excelență...? - Nu încă. Trebuie să o facem cu grijă.
A luat-o printre tufișuri! Încolțește-l!
Ajutați-mă, vă rog!
Ești în siguranță acum!
Ho, hooo!
Te-ai vătămat, Domniță?
Ce s-a întâmplat, Prințesă?
Am fost îngrozitor de speriată!
Nu mi-a bătut nicicând inima atât de repede.
Niciodată n-am mai...
Dar nu mai pari speriată, Prințesă.
Vrei să ne-ntoarcem, Domniță? Precis sunt îngrijorați cu toții.
Griffith!
Aici!
Griffith!
- Fir-ar! - Griffith!
Spune, Prințeso!
Ce naiba s-a întâmplat aici?
- De unde a venit săgeata aia? - Mă doare!
Griffith! Griffith... Nu, te rog!
Nu plânge, Casca.
Griffith...!
Cum de nu ești rănit?
Nu atingeți vârful. Precis a fost otrăvit.
Înseamnă că vei...
Sunt bine. Datorită ăstuia, săgeata nu mi-a atins pielea.
Oul Regelui!
- E ca un miracol! - Și eu cred că-i un miracol!
Mai degrabă un semn de la Diavol...
Precis cineva te are în pază!
Am să scotocesc prin desișuri cu oamenii mei.
Griffith, poate ar trebui să-ți scoți armura. Dacă ai și o zgârietură...
Un preț mare de plătit... Pentru otrava asta.
Dar ea ce-a mai pățit?
O rușine, asta ești!
Cum vei prelua vreodată comanda Cavalerilor mei ai Dragonului Alb
când ești atât de slab? Ajunge pentru astăzi!
Nu, tată, încă mai pot! Ți-o voi dovedi...
Conașule Adonis, vino-năuntru să-ți oblojim rănile.
Știi, și tatăl tău a fost crescut aspru. Iar acum are și alte presiuni asupra lui.
Încearcă să nu-i porți pică.
Vrei să omor pe careva? Pe cine?
Pe actualul succesor la tron.
Contele Julius, generalul Cavalerilor Dragonului Alb.
Iată motivul. Săgeata asta a fost muiată într-o otravă neobișnuită.
Una pe care numai familia lui a folosit-o de-a lungul generațiilor.
Vorbesc despre o asasinare.
E o treabă murdară, iar tu n-ai voie să ratezi.
N-ai voie nici să fii văzut.
Din cauza naturii acestei misiuni, ești singurul om căruia i-o pot cere.
- Îmi vei îndeplini cererea? - Ăsta nu-i stilul tău.
Renunță la rahatul de-a politețea și poruncește-mi să trec la treabă.
Așa cum faci întotdeauna.
Lecțiile Domniei Tale sunt prea aspre, iar Adonis e doar un băiețel...
Destul, Hassan! Adonis nu va fi veșnic un copil.
Iar ca succesor al meu, va purta o mare responsabilitate pe umeri.
- Dar, Alteță... - Ajunge, Hassan!
Nu numai că am eșuat, dar omul ăla primește laude
că și-ar fi riscat viața s-o salveze pe prințesă!
Vânt afurisit...
Hei, Hassan!
Intrus!
Te... cunosc...
Ești de-ai lui Griffith... De-ai lui...
- S-a auzit de-acolo... - E cineva!
- Un intrus! - Oprește-te! Uite colo!
- Conașul Adonis! - Nemernicule!
Un intrus!
Futu-i... Futu-i!
- N-a ajuns prea departe! - Găsiți-l, găsiți-l!
Conașul Adonis? Asta-i prea crud... Nu mai există îndurare...
Prindeți-l! Nu lăsați intrusul să iese viu de-aicea!
Uite-l! Pe meterezul de la apus! Opriți-l! Nu-l lăsați să scape!
Trageți, arcași!
Noi aici, iar Griffith printre bucate mai alese, la banchetul prințesei!
Da, dar ăia nu-s de gașcă!
Cine-ar vrea să petreacă printre înțepații ăia? Nu te poți relaxa defel!
Ce-mi pasă mie de "relaxare"?
Te mai uiți la stres când apuci să guști bucate alese și din doamnele de Curte?
"Să guști", zici?
Eu aș zice că prințesa Charlotte nu dă petreceri de-alea.
Știe careva pe unde-o fi Guts? Nu l-am văzut de azi-dimineață.
Țăcănitul ăla precis se joacă pe undeva cu săbiuța lui, ca de obicei.
Pippin, umple-mi-o.
Plutoanele noastre aveau antrenament de dimineață, dar Guts n-a apărut.
Și nici vorbă n-a trimis.
Iacătă-l...
Guts!
Pe unde dracu-ai umblat toată ziua?
Unde-i Griffith?
Griffith a fost invitat la bal de către prințesa Charlotte...
Așa că probabil e la Palatul Tranda... firilor.
Înțeleg.
Hei! N-am terminat încă cu tine! Întoarce-te!
Rana aceea...
Ce adiere plăcută...
Sinceră să fiu, găsesc aceste festivități puțin cam obositoare.
Mă tem că m-a cam copleșit.
Odihnește-te aici, Domniță Charlotte.
Vai, vai!
Mulțumesc!
Așteaptă.
Ai de gând să apari arătând în halul ăsta? O să-l faci de râs numai.
Dacă trebuie să-i vorbești, atunci așteaptă până pleacă prințesa.
Împrumut puțin ăsta.
"De ce le place atât de mult bărbaților vărsarea de sânge".
- Asta m-ai întrebat la vânătoare. - Da...
E adevărat că bărbații au o latură sălbatică, după cum ai observat.
Dar scopul ei este de a cuceri lucruri dragi inimii și de a le apăra.
Ai putea spune că e ca o sabie cu două tăișuri.
"Lucruri dragi inimii"...
Ceea ce iubești? Nu, voiam să spun "onoarea"?
Și dragostea și onoarea sunt lucruri importante.
Sunt lucrurile pentru care un cavaler e gata să-și dea viața.
Totuși, ca bărbat, cred că există ceva dincolo de astea.
Ceva încă și mai de preț.
Ceva și mai de preț?
Sunt mânați s-o caute, atât de mânați încât uită și de ei înșiși.
Doar visul contează.
Un vis...?
Bărbații tânjesc după visul lor, indiferent de rang și de ce au realizat.
Omul poate fi susținut de visul lui, rănit de visul lui, vindecat tot de vis...
Sau chiar ucis de acesta.
Și nici chiar atunci visul nu-l va părăsi,
ci îi va rămâne imprimat în inimă pentru totdeauna.
Unii știu ce-nseamnă să lupți pentru asemenea ținte.
Să te faci martir dumnezeului pe nume "vis".
Eu n-aș răbda să-mi trăiesc viața
doar pentru simplul motiv că m-am născut viu.
Îmi cer iertare. Nădăjduiesc că nu te-am plictisit prea tare, Prințesă.
Nu, nu!
Ești...
O persoană aparte, Domn Griffith.
Ești mai nobil decât aristocrații pe care-i numim "nobili",
și totuși în acea zi de vânătoare, când m-ai învățat să fluier din frunză,
păreai mai degrabă un copil nevinovat.
Dar împărtășindu-mi acum gândurile, îmi pari un mare filosof.
Ești uluitor! Precis prietenii tăi sunt la fel de fascinați de tine.
Ei sunt ostașii mei și m-ar urma și în fălcile morții de dragul visului meu.
Dar... asta nu-i face "prietenii mei".
Un prieten nu ar trebui să trăiască din visul altuia.
Cel ce mi-ar fi prieten ar trebui să aibă un motiv de a trăi dincolo de mine.
Și ar trebui să-și pună inima și sufletul în slujba acelui vis.
Chiar dacă asta ar însemna să mi se opună mie.
Pentru a numi pe cineva "prieten", ar trebui să-mi fie egal cu totului.
Domnule Griffith... Îmi spui care e visul tău?
Prințesă!
- Ce este? - S-a întâmplat ceva îngrozitor!
Unchiul tău, Contele Julius, a fost ucis!
Cu neputință!
Asasinat în puterea nopții! L-au ucis chiar și pe conașul Adonis!
E un haos în tot palatul! Iar balul s-a încheiat.
Maiestatea Sa a poruncit să te întorci de îndată în iatac.
Sosesc și gărzile aici, curând. Pregătește-te grabnic de plecare.
Trebuie să plecăm, Guts.
Dacă e mâna lui Tudor, atunci avem un război de...
Guts?
În partea a doua...
EPOCA DE AUR, ARCUL II: CUCERIREA DOLDREY-ULUI
Nu-i vreme de stat la-ndoială...
Trebuie să mă gândesc doar unde tai.
Cum să-i omor... Și nimic mai mult.
Voiam să-i fiu o armă de nădejde... Doar asta am vrut!
E ca orice altă cetate. Doar că mai mare.
Facem exact cum spunea Griffith, ca întotdeauna, și e a noastră.
Trebuie să ne punem viețile în joc în lupta asta, de va fi să supraviețuim!
Și a supraviețui... Înseamnă a învinge!
Am s-o văd dusă până la capăt.
Să vadă toți ce ascund Griffith și Tovărășia Șoimului,
ce au făcut în trecut și să fie martori la ce plănuiesc să facă în viitor.
Traducerea: Reef